NETFLIX-ALKUPERÄISDOKUMENTTI
Haitallisin käyttäytymismalli johtuu pelosta.
Halutaan suojella omaa asemaa yhteiskunnassa,
omaa reviiriä tai omaa fyysistä hyvinvointia.
Mutta kehitys on väistämätöntä.
Tässä Apollo-ohjauskeskus. Laskeutumislupa myönnetty.
Toistan, laskeutumislupa myönnetty.
Tuolloin oli paljon ennakkoluuloja.
Naisastronautti. Mikä naurettava ajatus.
Selvä. Kuuluu hyvin, Jim. Lennämme vapaasti.
Selvä, Jim. Kuuluuko? Loppu.
Kuuluu selvästi. Kuulostaa hyvältä.
Kaikki tietänevät, miksi se ei onnistunut.
Selvä. 90 metriä.
Viisitoista sekuntia.
Sinun vuorosi, Sarah.
Vanha kunnon äijäverkosto.
Mitään “tyttöverkostoa” ei ollut.
Polttoaine on kymmenessä prosentissa.
Pärjäsimme kai hyvin. He eivät pitäneet siitä, joten…
Siinä näkyy varjo.
Loistava paikka. Pari isoa järkälettä. Ei hassumpaa.
En edelleenkään kertonut, että haluan astronautiksi.
Aioin vain tehdä sen.
Tasaista. Laske alas.
Seitsemän, kuusi prosenttia. Melko nopeaa.
Kosketus. Seis!
Jonkun on aloitettava taistelu mielipiteiden muuttamiseksi.
Jonkun pitää näyttää tietä.
Pieni askel naiselle,
mutta jälleen suuri harppaus ihmiskunnalle.
Yllätys!
- Mitä kuuluu? - Hyvää.
Mukava nähdä.
- Hei. Mitä kuuluu? - Hyvää.
- Mukava nähdä, muru. - Kiitos samoin.
- Millaista konetta yleensä lennät? - Tavallisesti 172:ta.
Viimeksi tosin Cherokeeta.
Ei siis väliä. Olen tottunut Piperiin kolmen Comancheni ajoista.
- Olet Comanche-tyttö. Muistan sen. - Niin. Matalasiipiset Comanchet.
Onnekseni olen saanut lentää Stearmaneja kerran kuussa.
- Hyvä. - Hienoa.
Sellaisen koneen omistin 20-vuotiaana Kaliforniassa.
Olin erittäin utelias lapsi.
Olin ensi kertaa lentokoneessa yhdeksänvuotiaana.
LENTÄJÄ
Se oli ihanaa. Vapaus, pakokaasun lemu,
ilman vire hiuksissani.
Se oli osa minua.
Minullakin oli siivet.
Vartuin Minnesotassa.
Joka päivä näin koneen lentävän yli ja ajattelin: “Minäkin voisin.”
Vanhempani eivät pitäneet ajatuksesta.
Ajateltiin, ettei lentäminen sovi naisille.
Minä tiesin paremmin, pidin siitä ja tein sen.
LENTÄJÄ
Ensimmäinen yksinlento tuntuu -
kaikista lentokokemuksista suurimmalta saavutukselta.
LENTÄJÄ
Oli huikaisevaa kohota ylös ja olla siellä.
Kaikki näkyi oikeassa perspektiivissä.
Olen aina halunnut oppia uutta ja kokea uusia seikkailuja.
Flintiin oli tulossa lentonäytös, ja mainostettiin lentoja.
Heti kun kone nousi ilmaan, “B” katsoi alas ja sanoi:
LENTÄJÄ “B” STEADMANIN AVIOMIES
“Tässä se on. Tähän minut on tarkoitettu.”
Tässä on Janeyn hääkuva.
Äiti tuli vauraasta perheestä,
ja sen turvin hän pystyi seuraamaan unelmiaan.
LENTÄJÄ JANEY HARTIN POIKA
Seitsemäntoista. Totta.
Olin lennolla ensi kertaa hyvin nuorena.
LENTÄJÄ JANEY HARTIN TYTÄR
Äiti oli pilottina.
Ja niin me nousimme taivaalle.
Äiti halusi näyttää pikku tyttärelleen, että tätäkin voit tehdä.
Menimme yhä korkeammalle -
ja yhä lähemmäs pilviä.
Aloin huolestua, koska minusta pilvet olivat kiinteitä.
Törmäisimme niihin, ja äiti veisi meiltä hengen.
Sitten minä kysyin:
“Miksi menemme pilviä kohti? Törmäämme niihin.”
Hän nauroi ja sanoi: “Katsohan.”
Ja niin me menimme pilvien läpi ja niiden päälle.
Se oli ihanaa.
Yhä noustessani ilmaan -
ajattelen usein: “Miksi minä, Jumala?
Kuinka minä sain tehdä tätä?”
En usko kaivanneeni rohkaisua.
LENTÄJÄ
Olin innokas. Rakastin lentämistä.
Nainen perinteisellä miesten alalla herättää aina ennakkoluuloja.
Silti oli naisia, jotka tekivät läpimurtoja ilmailualalla.
Tiesin, että sen voi tehdä.
Naisten nopeusennätystä on rikkomassa Jacqueline Cochran.
Ilmaan nousee Detroitissa ilmailualan johtava nainen.
Naiset etenevät ripeästi.
Ranskattaren tekemä naisten ennätys oli 444 kilometriä tunnissa.
Jacqueline lentää 27 kilometriä nopeammin.
Miltä hän mahtaa näyttää laskeuduttuaan yli 468 kilometrin tuntivauhdista?
Siinä voi jo mennä tukka sekaisin.
Toden totta…
En ole tavannut Jackie Cochrania. Voin silti kertoa hänen tarinansa.
Olin lentämässä Cincinnatiin, ja lennonjohto antoi laskeutumisohjeet.
Sitten kuulin naisen äänen.
Hän lensi Lockheed Lodestaria.
Mietin: “Ohhoh, kuka naispilotti lentää vanhaa kunnon Lockheediä?”
Tornista kutsuttiin häntä: “Lockheed, olet menossa väärälle kiitotielle.”
Ja hän vastasi:
“Laskeudun sille kiitotielle, mille hitto tahdon.”
Ajattelin tietenkin:
“En tiennyt, että noin voi sanoa radiossa.”
Kutsuimme syystäkin Jacqueline Cochranin ohjelmaan.
Vieraamme lienee maailman arvostetuin naispilotti.
Taisitte sooloilla Roosevelt Fieldissä vuonna 1932.
- Aivan. Ja… - Laskeuduitte ilman propulsiota.
Niin. Ja se tapahtui 48 tuntia siitä, kun näin ensimmäisen koneen maassa.
Montako opetustuntia olitte ottanut…
5 tuntia ja viisi minuuttia.
Olette menestynyt myös kosmetiikkabisneksessä.
Erittäin hyvin.
Miljonäärimiehestä lienee kai apua?
Menestyin hyvin jo ennen avioliittoa.
Jacqueline Cochran oli poikkeuksellinen tyttö.
Hän varttui köyhässä perheessä etelässä.
Hän oli perustanut oman yrityksen.
Hän tapasi Floyd Odlumin,
joka oli ennen sotaa USA:n suuripalkkaisin toimitusjohtaja.
Jackie oli individualisti.
Ensimmäinen nainen yhdessä ja toisessa asiassa.
Jackie halusi olla uranuurtaja.
Naiset, joilla on siivet.
Avenger Field, Sweetwater, Texas.
Kuuluisa Jacqueline Cochran tekee pilottiopiskelijoille lopputarkastuksen.
Sitten koneella valmistujaisseremoniaan.
“Näkemiin, tytär. Työskentelen nyt armeijassa.”
Toisessa maailmansodassa Jackie Cochran vastasi WASP-ohjelmasta.
Siinä naiset lensivät kaikkia koneita.
Näin tehtiin ensimmäistä kertaa.
He lensivät kaikkia sotilaskoneita, mutta eivät sotineet.
He kuljettivat koneita määränpäähän.
He noutivat koneita tehtailta ja lensivät ne tiettyyn paikkaan.
Naiset lensivät koneita -
samalla tai vähemmällä koulutuksella kuin miehet,
ja turvallisuustilastot olivat samat.
He todistivat osaavansa lentää.
WASP-lentäjälle ei sanota, ettei se ole naisten hommaa.
Sama kuin sanoisi,
ettei tyttö voi olla sekä hyvä lentäjä että nainen.
Sodan jälkeen he halusivat jatkaa eivätkä luopua itsenäisyydestä.
Monet pysyivät ilmailualalla.
Monet eivät halunneet palata keittiöön.
He halusivat olla vapaita.
WASP-naiset olivat loistavia mentoreita.
He järjestivät lentokisoja nimeltä Powder Puff Derby.
Ensi kerran osallistuin vuonna 1952.
18-vuotiaana ei pelkää -
eikä ajattele olevansa erityisen rohkea.
Se on seikkailua ja hauskanpitoa.
18-vuotias ei ajattele, että hänelle voi sattua jotain.
“Powder Puff Derby” kuulosti hauskalta.
Oli hienoa sanoa: “Lensin Powder Puff Derbyssa.”
Kun on lähtöviivalla, ja lippu heilahtaa,
sitä kaasuttaa ja nousee ilmaan.
Minä pysyin kiitotien pinnassa nostaakseni vauhtia.
Noissa kisoissa kilpailevat naiset ovat upeita -
ja hyvin inspiroivia.
Syntyi elinikäisiä ystävyyksiä.
Upeaa voittaa tämä 13. kansainvälinen naisten ilmailukisa.
Mary ja minä olemme ylpeitä tästä.
On ihanaa olla Floridassa. Mikä upea osavaltio.
Lentokisa oli hyvin tärkeä.
Se todisti rohkeudesta. Naiset tiesivät, mitä tekevät.
Kilpailuveljeys ja side oli hyvin vahva.
“KILPAJUOKSU AVARUUTEEN” ALKAA
4. lokakuuta vuonna 1957 -
nähtiin tämä järisyttävä tapahtuma.
Sputnik! Aikamoinen juttu.
Nähtiin sen kiertävän maailmaa.
Avaruus oli tuolloin kiehtova paikka.
Se kiinnosti kaikkia.
Muistan äidin innostuneen erityisesti,
kun hän tiesi Sputnikin kulkevan taivaan halki.
Hän vei meidät ulos katsomaan taivaalle.
Hänellä oli kädessä rypälemehua, jota hän loiskutti päälleen.
Hän oli niin innoissaan.
Kuinka nopeasti siirryttiinkään Sputnikien jälkeen lähettämään -
avaruuteen eläimiä.
Luulen, että ne saavutukset löivät kaikki ällikällä.
Muistan, kuinka venäläiset -
olivat tuolloin onnistuneet joka yrityksessä.
He olivat meitä edellä.
Yhdysvaltojen piti saada heidät kiinni.
USA KÄYNNISTÄÄ MIEHITETYN AVARUUSOHJELMAN
Yksi näistä seitsemästä miehestä on ensimmäinen amerikkalainen avaruudessa.
He ovat astronautteja.
Yhdysvaltojen Project Mercury.
ASTRONAUTIT
Kun projekti alkoi, monet sotilaat halusivat mukaan.
Siksi kehitettiin kriteerit, joita astronauteilta vaadittiin.
Heillä piti olla:
laivaston tai ilmavoimien koelentäjäkoulutus,
1500 lentotuntia takana,
suihkukonepilotin pätevyys, insinööritausta -
ja pituutta enintään 180 cm.
32 ehdokasta ilmoittautui Lovelace Cliniciin Albuquerqueen -
vaativiin fyysisiin kokeisiin.
Testeihin kuului sekä tavanomaisia kliinisiä kokeita -
että Project Mercurya varten laadittuja.
NASA oli valinnut tri Lovelacen -
laatimaan vaatimukset ohjelmaan osallistuville astronauteille.
Hän oli auttanut testien kehittämisessä ja myös toteutti testit.
Kysymys kuuluu, onko tri Lovelacen työ tehty?
Toivomme voivamme edelleen osallistua ohjelmaan.
Voin sanoa, että lääkärimme ja teknikkomme ovat -
tällä hetkellä hiukan väsyneitä.
Isäni oli tri William Randolph Lovelace II.
Hänellä oli upea hymy, mutta hän osasi olla myös hyvin vakava.
Hän oli ennen kaikkea kirurgi,
mutta myös aina tekemisissä lentoalan ja sitten avaruuslääketieteen kanssa.
Hänet kutsuttiin NASAn avaruuslääketieteen johtajaksi.
Se oli hauskaa aikaa,
sillä ne seitsemän astronauttia tulivat meille syömään lähes joka ilta.
Meitä opastettiin keskustelemaan kaikkien kanssa.
Niinpä aterioimme heidän kanssaan,
äänestimme joka ilta, kenestä pidimme eniten,
ja kerroimme tuloksen isälle aamiaisella.
Voittaja oli aina Scott Carpenter.
Se oli loistavaa aikaa.
He pilailivat isän ja niiden testien kustannuksella, ja…
Se oli silti aina kunnioittavaa.
Minusta osa testeistä tri Lovelacen klinikalla Albuquerquessa -
oli taatusti todella raskaita.
On vaikea valita yhtä,
koska jos miettii, montako aukkoa ihmiskehossa on -
ja kuinka syvälle kuhunkin pääsee…
Nyt paljastit sen.
Nyt vastaat, mikä sinulle olisi rankin, ja siinä se.
Samasta muotista. Miehet samasta muotista.
Ja pikkuleipämuotti tarkoittaa, että eroja ei ollut uskonnossa,
alkuperässä eikä missään.
He olivat täsmälleen samanlaisia.
Isäni kannatti vahvasti naisastronautteja.
Pioneeri joutuu kai alkamaan vain vaiston varassa.
Hänestä naisilla on avaruudessa selvä rooli.
Heillä on tiettyjä fyysisiä ja emotionaalisia ominaisuuksia,
jotka ovat vahvempia kuin miesastronauteilla.
Hän halusi testata naisten kykyjä vertaamalla heidän testituloksiaan -
miesastronauttien tuloksiin.
Eräs asia hänen elämässään -
innoitti häntä toimimaan näkemyksen puolesta:
hänen suhteensa Jackie Cochraniin.
Olen Jacqueline Cochran. Haluan olla ensimmäinen nainen avaruudessa.
Jos on viettänyt niin paljon aikaa ilmassa -
kuin minä 34 viime vuoden aikana,
haluaa väkisinkin edetä pidemmälle.
Jackie Cochran oli kummitätini.
Floyd Odlum taas oli johtokunnassamme. Hän taisi olla puheenjohtaja.
Hän oli Lovelace Clinicin alkuperäinen puheenjohtaja.
Isä kääntyi Floyd Odlumin ja Jackien puoleen,
ja he rahoittivat tutkimuksen.
HELMIKUU 1960. “NAINEN AVARUUDESSA” REKRYTOI KOEHENKILÖITÄ
Se oli hänen ohjelmansa.
Tri Lovelace toimi itsenäisesti NASA-sopimuksensa ulkopuolella -
ja kutsui 25 naista fyysisiin kokeisiin,
jotka muistuttivat astronauttien kokeita.
Heillä oli luettelo tuntemistaan huippupiloteista.
Yksi ensimmäisistä kutsutuista oli Jerrie Cobb.
LIIKENNELENTÄJÄNLUPAKIRJA
Hän oli upea nainen.
Tri Lovelace ja kenraali Flickinger pyysivät minua -
ensimmäisenä naisena astronauttitesteihin.
Se oli vuonna 1959.
Kumpikin oli juuri tullut tieteellisestä kokouksesta Moskovasta.
He olivat kuulleet, että Venäjä aikoi kouluttaa naiskosmonautteja.
Tämä tapahtui kolme vuotta sitten.
He tuumivat, että meidän pitää panna toimeksi.
He kysyivät, halusinko olla ensimmäinen naiskokelas,
enkä olisi voinut suostua nopeammin, ja sitten…
Tunsin Jerrien, koska hän lensi Aero Commanderia.
Hän oli lentänyt paljon.
Hän lensi usein Etelä-Amerikkaan. Tiesin hänen elämästään.
Tunsin kyllä Jerrie Cobbin. Hän oli hyvä lentäjä.
Mutta luulen, että osaan lentää yhtä hyvin kuin hän.
Hän saattaa olla eri mieltä, mutta minä näen toisin.
Luuletko, että länsimaisessa avaruusohjelmassa -
tarvitaan naisia avaruuteen?
Ihan sama kysymys on, tarvitaanko miehiä avaruuteen.
Jos haluamme lähettää ihmisen avaruuteen, pitää lähettää pätevin.
Joissakin asioissa naisilla on annettavaa, toisissa taas miehillä.
Pitää hyödyntää kumpiakin.
Jerrie ja minä olimme Oklahomassa. Minä olin Fort Sillissä.
Hän soitti ja kysyi: “Haluatko astronautiksi?”
Vastasin, että ehdottomasti.
Tunsin Wallyn.
Wally pyysi minut sivuun ollessamme kilpailemassa -
ja sanoi: “Olen salaisessa ohjelmassa.
Se on hyvin salainen astronauttiohjelma.”
Se kuulosti hauskalta, ja halusin itsekin mukaan.
Kirjoitin tri Lovelacelle näin:
“Olen fyysisesti hyväkuntoinen lentäjä ja haluaisin tulla testeihinne.”
Tässä on hänen vastauskirjeensä. Mukana on kortti,
jossa kerrotaan naisastronautteja koskevista vaatimuksista.
Ensimmäinen kysymys kuuluu, montako lentotuntia on takana.
Siihen osaan vastata.
Sitten kysytään suihkukonetunteja,
eri koneita, kuumailmapallolentoja, laskuvarjohyppyjä,
lentotunteja yli 6000 metrissä, yli 9000 metrissä ja yli 12000 metrissä,
matalapainekammio-opetusta, alipainekokemusta -
sekä osittaista painepuku -kokemusta.
Ensimmäiseen saatoin vastata.
Niin. Kukaan ei ollut pätevä. Sarah tosin oli insinööri.
Olimme koehenkilöitä.
LENTOYHTIÖN LENTOLUPAKIRJA
LIIKENNELENTÄJÄNLUPAKIRJA
LENTOYHTIÖN LENTOLUPAKIRJA
“B” oli sillä listalla.
Tässä oli jotain juuri hänelle.
Hän oli nimittäin -
maan parhaita ammattilentäjiä niin miesten kuin naistenkin keskuudessa.
LIIKENNELENTÄJÄNLUPAKIRJA
He ottivat yhteyttä minuun.
He kai tiesivät, että lensin.
He saivat pestattua minut.
LIIKENNELENTÄJÄNLUPAKIRJA
LENTOYHTIÖN KULJETUSLENTÄJÄN LUPAKIRJA
LIIKENNELENTÄJÄNLUPAKIRJA
Olin turneella Euroopassa. Asiasta liikkui huhuja -
ja että tiettyjä nimiä oli pyydetty.
Seuraavaksi sain puhelun.
LENTOYHTIÖN KULJETUSLENTÄJÄN LUPAKIRJA
LIIKENNELENTÄJÄNLUPAKIRJA
Menin pomoni puheille:
“Sain kutsun osallistua astronauttien fyysiseen testiin.”
Pomo sanoi, etten saa vapaata.
Sanoin itseni irti päästäkseni testeihin.
LIIKENNELENTÄJÄNLUPAKIRJA
Olin kaikkein nuorin.
Pääsin läpi Jerrien jälkeen toisena,
ehkä kolmantena, helmikuussa 1961.
Astronauttien testauksessa oli kolme vaihetta.
Ensimmäinen oli Lovelace Clinicissä Albuquerquessa.
Vanhempani ajoivat minut sinne ja kirjasivat minut sisään.
Menimme sisään yksitellen tai pareittain.
Menin Janey Hartin kanssa, joka oli upea ihminen.
HELIKOPTERILUPAKIRJA, LENTOYHTIÖN KULJETUSLENTÄJÄN LUPAKIRJA
Lapsiahan ei oikeastaan saanut olla. Janey Hartilla oli kahdeksan.
Hän oli niin kiinnostava, että hänet kutsuttiin mukaan.
Menimme siis yhdessä. Olimme viimeinen parivaljakko.
Se kesti viisi päivää.
Testit olivat uskomattomia,
koska he eivät oikein tienneet, mihin arvelisivat kehojemme pystyvän -
ulommassa ilmakehässä tai miten reagoisimme siihen.
Testit olivat rasittavia ja perusteellisia. Päivät olivat pitkiä.
Perusteellisempaa kuin lääkärintutkimukset yleensä.
Siinä juostiin yhdestä kokeesta toiseen.
Testattiin keuhkojen toimintaa.
Jotkin kokeet eivät olleet kovin miellyttäviä.
Kehonpitoisuudenmittauskokeita.
Jotkin olivat kummallisia.
- Jokainen hammas kuvattiin. - Jotkin kokeet olivat outoja.
Kehoni jokainen luu kuvattiin.
Röntgenkuvia loputtomiin.
Sain kaksi kuppia. Toisessa luki “virtsa”, toisessa “uloste”.
Minua huvitti. Joillekin jutuille oli pakko nauraa.
En tiennyt, mitä uloste on. Tuli mieleen,
että ollaan menossa ulos.
Kysyin, mitä se tarkoittaa.
“Ahaa. Siis vessassa käymistä. Ei kai nyt sitä haluta.”
Kerron luottamuksella, ja tämä on sitten salaisuus.
Saimme peräruiskeen joka aamu.
Kummallista.
Kaikenlaisia todella outoja juttuja.
Korviini ruiskutettiin -12-asteista vettä,
ja silloin keho ei toimi lainkaan.
Ei pysty hallitsemaan omaa kehoaan.
Tosiaan. Muistan sen. En pitänyt siitä, mutta tein sen silti.
Heitä kohdeltiin rumasti.
Kokeista ei ollut juuri mitään hyötyä.
Pian minun jälkeeni Jacqueline Cochran tuli haastatteluun.
Hän oli ollut kokeissa,
ja hän saisi kuulla tulokset. Tutkija puhui siitä minulle.
Muistan hänen kertoneen: “Jacqueline ei ilahdu tästä.”
Hän sai kuulla, ettei häntä hyväksytä ohjelmaan.
Se oli pettymys hänelle.
Hän taisi olla tuolloin liian vanha edes harkittavaksi avaruuslennolle.
Hänestä se ei ollut ongelma.
Haluaisitko olla Mercury-astronautti eli “astronautitar”?
Todella mielelläni.
Minusta iällä ei ole merkitystä, jos on terve ja voimakas.
Minä olen. Kun kaikki oli ohi, arvaa mitä tein.
- No mitä? - Pelasin 18 reikää golfia -
ja sitten laitoin ruokaa.
Viimeisenä päivänä kuulin päässeeni läpi.
Se merkitsi minulle todella paljon.
Oli mukava kuulla lääkärin sanovan,
että olin pärjännyt testeissä oikein hyvin.
Oli erityistä, että yhdeksän raskauden jälkeen -
hänen kehonsa oli kestävä. Se oli hienoa.
Mukana olleista 23 naisesta vain 13 pääsi läpi.
Kun “B” myöhemmin keskusteli Randy Lovelacen kanssa,
tämä intoili naisten suorituksista.
HUHTIKUU 1961. NL AIKOO LÄHETTÄÄ IHMISEN MAAN KIERTORADALLE
Seurasin tietenkin venäläisten puuhia.
Juri Gagarinin meno avaruuteen oli mieletön juttu.
Valtava tapahtuma. Kaikki tiesivät siitä.
Olimme kaikki tietoisia kilpailusta venäläisten, Neuvostoliiton, kanssa.
Kilpajuoksu avaruudesta -
ja samalla tieteellisestä saavutuksesta.
Muistan tämän: “Mikseivät amerikkalaiset tee sitä?”
Silloin ajateltiin niin.
Venäläiset pullistelivat,
ja he olivatkin selvästi edellä omaa avaruusohjelmaamme.
Mercury-miehemme oli valmennettu kilpailemaan.
Kolme, kaksi, yksi, nolla.
Nousu.
No niin. Nousu, ja kello on käynnistetty.
TOUKOKUU 1961. ALAN SHEPARD, ENSIMMÄINEN AMERIKKALAINEN AVARUUDESSA
SUBORBITAALINEN LENTO KESTÄÄ 15 MINUUTTIA
Heidät sidottiin istuimeen, lähetettiin ylös ja tuotiin takaisin.
“Jippii, täällä ollaan. Tein sen, mutten ohjannut sitä.”
SAMAAN AIKAAN NAISET VALMISTAUTUVAT TOISEN VAIHEEN KOKEISIIN
Kakkosvaihe tapahtui Oklahoma Cityssä, ja majoituin Jerrien luona.
Nyt oli psykologisten testien vuoro.
Kuulin testistä, jossa upotettiin vesisäiliöön,
niin että menetti kaikki viisi aistia pitkäksi aikaa.
Kiinnostava koe,
jossa osallistuja eristetään lämpimään vesisäiliöön.
Säiliö oli suuressa huoneessa.
Korviini oli jo laitettu korvatulpat.
Juuri riittävä määrä vaahtomuovia oli ristiselkäni kohdalla,
ja minun piti lojua vedessä mahdollisimman pitkään.
Menin veteen ja asetuin mukavasti kädet ja jalat levällään.
Ajattelin, että tässä on jotain pielessä.
Loiskahdin veteen,
mutten tuntenut sitä.
Kasvoille loiskui, mutten tuntenut vettä.
En tuntenut mitään.
Äidistä oli kiinnostavaa, että sensorisen deprivaation tilassa -
naiset pystyivät olemaan siellä loputtomiin,
kun taas miehet eivät. Heitä alkoi ahdistaa.
Siinä ei tunne mitään.
Minusta se oli rentouttavaa ja hyvin rauhallista.
Aikatauluni oli ollut tiukka ennen sinne menoa.
Lepo tuntui tervetulleelta,
ja tein ennätyksen olemalla siellä 9,5 tuntia.
Useimmille tavallisille täysikasvuisille ihmisille -
tulee hallusinaatioita noin kolmen tunnin jälkeen.
Tapahtui niin, että veden lämpötila ja huoneen kosteus -
oli täsmälleen sama kuin oma ruumiinlämpöni,
ja tunsin olevani painottomassa tilassa vedessä.
Juuri sellaista ajateltiin avaruusmatkailun olevan.
Makasin siis siellä.
Taisin nukahtaakin suunnilleen minuutin ajaksi.
Mietin, miten ihanaa olisi olla -
tuolla ylhäällä ja tuntea se keveys.
Se oli vapautta.
Voi katsoa ylös ja nähdä tähdet,
kuun ja auringon.
Sitä miettii, miten kaikki toimii.
Minulla ei ollut vastauksia.
Mietin silti sitä kaikkea.
Leijua tähtien keskellä. Se oli tavoitteeni.
SYYSKUU 1961. “NAINEN AVARUUDESSA” - KOKEILUN KOLMAS TESTIVAIHE
Kolmas testaus tapahtuisi laivaston tiloissa Pensacolassa Floridassa.
Kaikkien kolmetoista oli tarkoitus mennä sinne samaan aikaan.
Kohtaisimme toisemme ensi kertaa.
Tässä on kirje Jacqueline Cochranilta.
“Tri William Randolph Lovelace II Lovelace Foundationista -
lähettää teille kutsun saapua Pensacolaan Floridaan -
osallistumaan koesarjaan, joka alkaa 18.9.1961.
Kehotan teitä osallistumaan.”
Meillä olisi suihkukoneen ohjausta. Meillä olisi sentrifugi.
Saisimme osallistua kaikkeen hienoon.
Hän odotti innoissaan suihkukoneella lentämistä.
He saivat liput ja omat aikataulut. Kaikki oli valmiina.
Meidän piti ilmoittautua paikalla muistaakseni maanantaina.
Muistan “B” Steadmanin kertoneen, että golfmailat oli pakattu.
Silloin NASA sai kuulla siitä.
Siellä ei tiedetty mitään tri Lovelacen ohjelmasta.
“Valitettavasti joudun ilmoittamaan, että Pensacolan ohjelma on peruttu.
Luultavasti emme voi toteuttaa tätä osaa ohjelmasta.
Voitte palauttaa matkakuluennakot Lovelace Foundationille.”
Tässä on toinen.
“Neiti Cobb ilmoitti Washingtonista, ettei hän pysty -
muuttamaan päätöstä lykätä Floridassa tapahtuvia testejä.
Pahoittelen viime hetken ilmoitusta, mutta asialle ei voi mitään.”
Kun isä sai tulokset, joissa naiset olivat miehiä parempia,
ja hän kertoi sen meille, se oli meistä lapsista hienoa.
Hän toimitti ne Washingtoniin.
Siellä sanottiin:
“Emme kaipaa naisastronautteja. Unohtakaa koko juttu.”
NASAn puolelta ei tosiaan ollut suurtakaan kiinnostusta.
Olen oikeastaan varma, että he yllättyivät pahan kerran -
siitä tosiasiasta, että naiset pärjäsivät niin hyvin.
He eivät yksinkertaisesti halunneet sitä ohjelmaa.
Isä sanoi sen olleen elämänsä kovin isku vasten kasvoja.
Se oli varmasti aivan musertavaa.
Se särki sydämeni.
Halusin jatkaa sillä tiellä.
Me saimme edelleen kirjeitä Jerrie Cobbilta:
“Pitäkää toivoa yllä. Jatkakaa ilmailua.
Ehkä ohjelma aloitetaan uudelleen, ja voimme jatkaa.”
Pian sen jälkeen olin lentokentällä, jossa oli paljon helikopteriharjoituksia.
Silloin päätin, että taidan opetella tuonkin taidon.
Miehet kadehtivat tätä helikopterilentäjänaista.
He pysäköivät kopterin hallin kylkeen.
Minua hieman pelotti nostaa se ilmaan leijumaan.
Jotenkin vain suljin sen mielestäni.
Aioin jatkaa taistelua.
Olin toki pettynyt.
Noihin aikoihin päätin lopettaa lennonopettajana -
ja siirtyä muuhun lentämiseen.
Niinpä menin töihin Beechcraft Corporationiin.
He valmistautuivat esittelemään uuden lentokonemallin nimeltä Musketeer.
USA:ssa oli vain kaksi naista töissä lentokonevalmistajilla.
Toinen oli Jerrie Cobb, joka lensi Aero Commanderilla.
Toinen oli Joyce Case, joka lensi Beechcraftilla.
He valmistautuivat esittelemään Musketeerin.
Kolmea niistä aiottiin lentää 48 osavaltioissa 90 päivän ajan -
ja esitellä kone siten.
Jos kaksi kolmesta pilotista on naisia, se tuo paljon julkisuutta.
Lensimme aina leninki päällä ja korkokengät jalassa.
Teimme kovasti töitä. Lensimme loputtomiin.
Opimme lentämään muodostelmissa. Aluksi emme tienneet siitä mitään.
Muutaman päivän treenin jälkeen se sujui hyvin.
Konemalliin tehtiin ensimmäisenä vuonna noin 80 muutosta.
Olimme siis koelentäjiä. Se on ihan selvää.
Minut palkattiin testien jälkeen Center Aviationiin Kaliforniaan.
Toin Stearmanini sinne ja opettelin taitolentoa.
Rakastan lentämistä.
Rakastan taitolentoa.
Se vapauden tunne on huikea.
Silloin ei ole maan painovoiman kahleissa.
Voi tehdä, mitä itse haluaa.
Siltä minusta tuntuu, ja niin minä ajattelen.
Vapaus.
Unelmoin avaruudesta.
Haluan olla siellä.
Se kaipaus on osa minua.
Miten pääsen yläilmoihin?
Minun pitää kuvitella.
En ole suihkukone. En ole ihminen.
Olen taivaalle kohoava henki.
Kuitti.
- 15 sekuntia. - Herran haltuun.
Herran siunausta, John Glenn.
HELMIKUU 1962 10 KUUKAUTTA JURI GAGARININ JÄLKEEN -
JOHN GLENN LAUKAISTAAN MAAN KIERTORADALLE
Glenn oli ensimmäinen amerikkalainen kiertoradalla.
Kuitti. Cape on valmis, minä olen valmis.
Kapseli on hyvässä kunnossa.
Pitää muistaa,
että ylös mennään testaamattomalla järjestelmällä.
Kukaan ei todella tiedä, mitä tapahtuu.
Kuitti. Painovoima nolla, ja voin hyvin. Kapseli kääntyy ympäri.
Näkymä on mahtava.
Arvostan Glennin rohkeutta.
Arvostan heidän kaikkien rohkeutta.
Friendship 7, tässä Cape. Kuuluuko?
TässäFriendship 7. Oikea tulipallo ulkona.
Arvostan yhtä lailla naisia heidän rohkeudestaan.
Heidän halukkuutensa olla mukana tuntemattomassa -
oli yhtä vahva ja peloton kuin miesten.
Jerrie oli ottanut yhteyttä naisiin ja sanonut:
“Nostetaan meteli, koska meitä on petetty -
epäämällä meiltä pääsy Pensacolaan ja lisätesteihin.
Salaisuus on paljastunut.”
KESÄKUU 1962 MERCURY 13 VIE JUTUN KONGRESSILLE
NAISEN TAHTOVAT PAIKAN AVARUUDESSA
Jerrie Cobb ja Janey Hart menivät senaatin komitean puheille ja uskoivat -
saavansa ohjelman uudelleen käyntiin, koska Janey Hartilla oli vaikutusvaltaa.
MIKSEI NAISIA AVARUUTEEN, KYSYY SENAATTORIN VAIMO
Isäni valittiin senaattiin sen jälkeen -
kun hän oli ollut Michiganin varakuvernööri.
Janeyn ja Jerrie Cobbin mielestä -
kongressin piti sanoa NASAlle: “Hoidetaan tämä homma.”
“ASTRONAUTITTARET” TAHTOVAT AVARUUTEEN
“Neiti Cobb ja rouva Hart,
jos kaikki ovat valmiit, aloitamme kuulemisen.”
Janey piti avauspuheenvuoron.
“Uskon, että naisilla on oma rooli avaruustutkimuksessa.
Minusta on käsittämätöntä,
että ulkoavaruus olisi varattu vain miehille -
niin kuin jokin herrainklubi.”
KUULEMINEN ASTRONAUTTIEN VALINNASTA
“Sata vuotta sitten oli ennenkuulumatonta,
että naiset palvelisivat sairaala-apulaisina.
Heidän hauras tunne-elämänsä -
ei muka mitenkään kestäisi sotilassairaalan oloja.
Lopulta joidenkin naisten sallittiin kokeilla sitä,
jos he olivat keski-ikäisiä ja rumia,
sillä rumilla uskottiin olevan enemmän luonteenlujuutta.
Käsitykseni on,
että nainen avaruudessa ei ole nykyään järjettömämpi ajatus -
kuin nainen kenttäsairaalassa sata vuotta sitten.”
Olette kahdeksan lapsen äiti.
Onko mielestänne hankalaa, jos naisastronautilla on myös perhe?
- Miksi olisi? - Sitä kysyn teiltä.
Olen saattanut maailmaan kahdeksan lasta, ja kasvatan heitä nyt.
Olen silti onnistunut hankkimaan 2000 lentotuntia ja aeronauttikokemusta -
sekä auttamaan miestäni hänen kampanjoissaan.
Niinpä olen pystynyt käyttämään aikaani hyödyllisesti -
lasten hankkimisen lisäksi.
Enkä usko perhe-elämäni kärsineen siitä tippaakaan.
Kannattaisi ehkä kysyä, miltä lapsistani tuntuu.
Jos hän pystyi saamaan kahdeksan lasta kymmenessä vuodessa,
en usko avaruuteen menon olevan kovinkaan suuri haaste.
Lehtijutun mukaan häneltä kysyttiin: “Miksi haluatte mennä kuuhun?”
Hän vastasi: “Tekin haluaisitte, jos teillä olisi kahdeksan lasta.”
“Neiti Cobb, oletteko valmistellut lausunnon?” “Olen.”
“Me naislentäjät, jotka haluamme olla mukana avaruustutkimuksessa,
emme pyri sukupuolten väliseen taisteluun.
Me haluamme vain olla mukana maamme avaruustulevaisuudessa -
ilman syrjintää.
Pyydämme maamme kansalaisina -
saada olla aidosti ja vilpittömästi mukana,
kun historiaa tehdään, kuten naiset ovat ennenkin olleet.
Mikään maa ei ole vielä lähettänyt naista avaruuteen.
Tarjoamme teille 13 vapaaehtoista naislentäjää.”
Syrjitäänkö mielestänne avaruusohjelmassa naisia?
En usko, että heitä välttämättä syrjitään.
Arvelen, että säännöt on laadittu niin, että naisten on mahdoton -
täyttää astronauteille asetettuja vaatimuksia.
Suurin este oli tietenkin se,
että miehet olivat enimmäkseen testi- ja suihkukonepilotteja -
sekä taistelulentäjiä.
Näitä pätevyyksiä naisilla ei ollut.
Ei voinutkaan olla, koska nainen ei saanut olla suihkukonetaistelulentäjä.
Siitä oli olemassa laki.
Eisenhowerin määräämän lain mukaan sotilaslentokoneen ohjaajan -
piti olla mies.
En usko, että naisten pitää päästä astronauteiksi,
koska miehet ovat kypsempiä kuin naiset.
Minusta pitäisi. Naisilla pitää olla samat oikeudet kuin miehillä,
ja jos he hankkivat pätevyyden, heidät pitää kouluttaa.
Niin. Hehän ovat kevyempiä ja pieniä ja…
Minusta nyt vain pitäisi.
- Entä teidän mielipiteenne? - Olen eri mieltä. Minusta…
Minusta naiset eivät ole fyysisesti sopivia astronauteiksi.
Ilman muuta naisten pitää päästä astronauteiksi.
Jos he ovat hyväkuntoisia ja valppaita, he eivät eroa miehistä mitenkään.
Naisethan käyvät harvemmin psykiatrilla.
Se antaa kuvan heidän henkisistä kyvyistään.
TOINEN KUULEMISPÄIVÄ
Kuulemisen järjestäjät kunnioittivat suuresti astronautteja,
jotka tulivat antamaan lausuntonsa.
Scott Carpenter ja John Glenn kertoivat omat näkemyksensä.
John Glenn oli sankari. Hän oli jumala.
Avaruusjumala.
John Glenn. Aivan.
Ei meidän perheemme suosikkeja, eikä varsinkaan äidin.
John Glenn antoi lausuntonsa.
“Se on tosiasia.
Miehet menevät sotimaan, lentämään koneita -
ja palaavat auttamaan suunnittelussa, rakentamisessa ja testaamisessa.
Naiset eivät kuulu tälle alalle. Näin yhteiskunta on järjestetty.”
“Jos naiset voivat todistaa olevansa parempia kuin miehet,
otamme heidät vastaan avosylin ja hurraten.”
Niin varmaan.
Mutta jos löytäisitte itseänne pätevämpiä naisia,
miten ottaisitte heidät vastaan?
He olisivat tervetulleita.
“Voitteko kuvitella naisen ohjaavan suihkukonetta tai vaarallista alusta?”
“Hyvänen aika, en.”
Mutta Jacqueline Cochran oli lentänyt suihkukonetta.
Hän oli murskannut monia ennätyksiä.
Hän pääsi lentämään suihkukoneita,
koska hänen miehensä Floyd Odlum oli rakentamassa koneita ilmavoimille.
Hän todisti, että nainen voi lentää suihkukonetta.
Hän antoi lausunnon, kun tuli kongressin kuulemisen aika.
Floyd Odlum ja Jackie Cochran tukivat Lovelace Foundationia.
En siis luopunut toivosta.
Mahtavaa.
Voi että.
Luen Jacqueline Cochranin lausunnon:
“Miehitetyt avaruuslennot ovat äärettömän kalliita -
ja myös kiireellisiä kansallisten etujen takia.
Siksi astronauttien valinnassa on luonnollista -
seuloa niiden mieslentäjien joukosta, jotka ovat jo osoittaneet -
lentoalusten testauksessa ja nopeissa tarkkuuslennoissa,
että he ovat kokeneita ja päteviä -
kohtaamaan mahdolliset hätätilanteet uudessa ympäristössä.
Olen lukenut tästä paljon lehdistä, emmekä halua hidastaa ohjelmaa.
Rahaa tuhlataan väkisinkin,
jos mukaan otetaan paljon naisia,
koska he menevät kuitenkin naimisiin.”
Tämä on ällistyttävää.
Miksi Jacqueline Cochran teki näin?
Hän tyrmäsi naisten osallistumisen avaruusohjelmaan.
En tiedä, miten hän kykeni siihen.
Järkyttävintä kuulemisessa oli se,
että Jackie tuntui kääntyneen meitä vastaan.
Janey ja Jerrie luottivat, että Jackie Cochran tukisi heitä.
Jackie Cochran ei toiminut heidän uskomallaan tavalla.
- Se oli sokki. - Se oli todellakin sokki.
Jacqueline Cochran -
oli tavallaan aina työskennellyt armeijalle.
Niinpä johtajisto, kenraalit, saivat Jackien uskomaan,
että jos hän tukisi ohjelmaa nyt, sillä olisi huono vaikutus.
Se voisi jopa keskeytyä.
Minusta se oli naurettavaa, mutta hän uskoi niin.
JACQUELINE COCHRANIN HAASTATTELU
He ottivat minun lausuntoni.
Lähetin sen kaikkialle ja halusin saada sille hyväksynnän -
ilmavoimien päälliköltä, merivoimien päälliköltä ja armeijalta.
Mukana oli lappu: “Näin aion sanoa.
Jos ette hyväksy sitä, koetan välttää lausunnon antamista enkä sano mitään.”
Jackie Cochran ei ollut feministi.
Minulle feministi tarkoittaa henkilöä,
joka todella puolustaa ja edistää naisten asemaa.
Jackie puolusti Jackien asemaa.
Uskon, että jos Jackie olisi ollut niiden kolmentoista joukossa,
hänen koko käytöksensä, lausuntonsa ja kuuleminen olisivat menneet toisin.
Sen jälkeen varapresidentti Johnson lakkautti ohjelman.
Naiset pärjäsivät liian hyvin.
Lyndon Johnson allekirjoitti erään tunnetun kirjeen.
Juuri hän sanoi, että ohjelma on lakkautettava.
Hän allekirjoitti sen.
LOPETETAAN TÄMÄ NYT!
Hän sanoi: “Lopetetaan tämä nyt.”
Lyndon Johnson ilmeisesti sanoi:
“No, naisillahan on kuukautisensa.”
Kunpa tamponipakkauksessa lukisi, että kuukautisten aikanakin voi lentää.
Tuohon aikaan oli tyypillistä, että miehet arvioivat naisia noin.
Oli kaikenlaisia tapoja,
joilla estettiin naisia saavuttamasta haluamaansa.
Paljolti oli kyse siitä,
etteivät pojat halunneet joutua syrjään valokeilasta,
koska he olivat aikamme sankareita.
Yksikin kaunis nainen astronauttina -
olisi hallinnut uutisia siinä määrin,
että muut seitsemän olisivat tuumineet:
“Mikä meni pieleen, ja miksen minä saa rahaa?”
Jos miehillä, jotka estivät Mercury 13:n,
olisi ollut itseluottamusta, he olisivat toimineet toisin.
Mutta pinnan alla on vain pelokas pikkupoika.
Tiedämme kyllä, miksei se onnistunut.
Kaiken takana on…
…vain vanha kunnon ennakkoluulo.
Toki he olivat ennakkoluuloisia.
Vanha kunnon äijäverkosto.
Mitään “tyttöverkostoa” ei ollut.
Olin pettynyt, koska tiesin pärjänneeni hyvin.
He vain eivät pitäneet siitä tai eivät halunneet muita mukaan.
Juttu päättyi siihen.
Monia vuosia myöhemmin -
Jackie myönsi minulle, että häntä nolotti, että hän katui,
ja vähän häpesikin. Niin hän sanoi.
Voittaaksemme venäläiset kuukisassa heidät piti ensin saada kiinni.
Milloin näin käy, ja mikä mahtaa olla heidän seuraava tavoitteensa?
On vaikea määritellä asemaamme kisassa,
kun vastapuoli tekee kaiken visusti salassa.
Emme tiedä, mitä he puuhaavat tai mitä vastaan kisaamme.
Ettekö osaa lainkaan sanoa?
En lainkaan. Minulla ei ole salaista tietoa -
sen lisäksi, mitä lehdissä lukee.
KESÄKUU 1963
VALENTINA TEREŠKOVASTA TULEE ENSIMMÄINEN NAINEN AVARUUDESSA
Vaikka Valentina oli venäläinen,
ja toivoimme, että ensimmäinen olisi amerikkalainen,
hän silti auttoi ohjelmaamme.
Oli rohkea teko nousta alukseen,
tulla ammutuksi avaruuteen ja katsoa, mitä sitten tapahtuu.
VALENTINA KIERTÄÄ MAAPALLON 48 KERTAA
Valentina harrasti laskuvarjohyppyjä.
Meistä olisi ollut parempi valita lentäjä.
Mutta se, että he lähettivät avaruuteen naisen,
oli silti läpimurto,
ja ihailimme häntä suuresti.
Venäläiset saivat jälleen suuren propagandavoiton.
“B” vain ajatteli, kuinka typeriä nämä miehet olivat.
HYVIN TEHTY, VALJA!
Venäläisillä oli naiskosmonautti.
Onko avaruusohjelmissamme mielestänne tilaa naisastronautille?
Olisimme voineet valita naisen…
PROJECT MERCURYN ASTRONAUTTI
…toiselle Mercury-Atlas- kiertoratalennollemme.
Olisimme voineet lähettää avaruuteen samantyyppisen naisen -
ja lennättäneet häntä simpanssin sijasta.
Nyt…
Äiti oli todella vihainen.
Niin oli. Eikä oikeastaan leppynyt koskaan.
Ohjelman lakkauttaminen alkoi radikalisoida häntä.
Äiti oli ensimmäisiä perustajajäseniä NOW-järjestössä,
National Organization for Womenissa.
Hänet oli kutsuttu mukaan kuulemisten seurauksena.
Hän ahkeroi yötä päivää naisten oikeuksien puolesta -
viikko- ja kuukausitolkulla,
lähes siihen pisteeseen, että lähipiiri alkoi kyllästyä.
MAALISKUU 1965
NASAN KAKSOISMIEHITETTY ALUS VIISI KUUKAUTTA NL: N JÄLKEEN
SOVINISTIT VAROKAA
KAIKKI NAISET OVAT KAUNIITA
ANTAKAA ÄIDEILLE KANSALAISUUS!
KESÄKUU 1969 NASA YRITTÄÄ KUUHUN ENNEN VENÄLÄISIÄ
LOPETTAKAA: RASISMI, SOVINISMI, KAPITALISMI
MIEHET KUUHUN EILEN, NAISET VAPAUTTAVAT MAAILMAN TÄNÄÄN
Tämä on pieni askel naiselle,
mutta suuri harppaus naiskunnalle.
15 minuuttia aikaa palata kuumoduuliin, kuuntelen.
Selvä.
Ryhdytään töihin. Sarah, tarvitsemme näytteen.
Kuuhun laskeutuminen 60-luvulla oli niitä tapahtumia,
josta kaikki voivat olla ylpeitä.
Upea kyyti.
Ohjaaminen tosin vähän hankalaa.
Miettikää, miten paljon kuvaavampaa ja merkittävämpää olisi ollut,
jos kuuhun olisi astunut nainen.
Siinä menetettiin hieno tilaisuus.
Tämä olisi voinut muuttaa elämäämme valtavasti.
Ei vain siinä, että tytöt opiskelisivat insinööreiksi,
vaan että naiset pääsisivät oikeasti valta-asemiin…
TERVETULOA KOTIIN, JANEY
…ja ottamaan käyttöön toimintatapoja, jotka voisivat edustaa -
naisen humanitäärisyyttä vastakohtana sodanhaluisille pojille.
SANKARITTAREMME
Sillä olisi voinut olla upea, positiivinen vaikutus.
Se olisi voimaannuttanut naisia.
Se olisi voinut voittaa ajatuksen,
etteivät naiset voi tehdä samaa kuin miehet tässä maassa.
TERVETULOA, GENE NORA
Minä olisin halunnut kävellä kuussa.
Olisi ollut ihanaa pystyttää Amerikan lippu kuun pinnalle,
tervehtiä sitä,
ja poimia muutama kivi. Miten arvokkaita ne kivet ovatkaan nyt.
Sekä suorittaa sovitut tehtävät.
Olisin nauttinut siitä.
Olisi voinut kävellä siellä. Potkiskella ja nostattaa tomua.
Niinhän miehet tekivät.
Olisin voinut tehdä kaiken saman.
Vartuin Elmirassa New Yorkissa, ja siellähän on liitolentomuseo.
ASTRONAUTTI
Lapsena katselin usein liitolentäjien touhuja.
Mietin, millaista ylhäällä mahtaa olla.
Jo lapsena mietin, että voisin ehkä lentää joskus.
Tultuani vanhemmaksi päätin, että haluan astronautiksi.
En muista ajatelleeni, etten se onnistu, koska en ole mies.
Ajattelin pikemminkin, että ryhdyn astronautiksi,
ja olen naisastronautti.
Ilmavoimat alkoi kouluttaa naislentäjiä vuonna 1976.
Olin ilmavoimien ensimmäisellä naisten kurssilla,
joka alkoi heti collegen jälkeen.
Olimme testiohjelmassa.
Tiesimme, että jos epäonnistumme,
naiset eivät saa jatkaa lentämistä.
Annoin koulutukselle kaikkeni.
En deittaillut. En viettänyt vilkasta sosiaalista elämää.
Minulle oli tärkeää olla mahdollisimman hyvä lentäjä.
Rakastin ilmavoimia suuresti.
En kertonut kenellekään, että haluan astronautiksi.
Tiesin muiden sanovan, ettei se onnistu.
Olin lentämässä.
Palasin tukikohtaan.
Ilmoitustaululla roikkui keltainen lappu.
Siinä luki: “Soita NASAan.”
Nyt ratkeaa, hyväksytäänkö minut.
John Young vastasi puhelimeen.
Hän on astronautti, joka käveli kuussa Apollo-ohjelman aikana.
Hän kysyi saman tien: “Haluatko yhä astronautiksi?”
Minä vastasin:
“Haluan.”
Hän kävi läpi, mitä tulisin tekemään Johnson Space Centerissä.
Hän kysyi, onko kysyttävää.
Tuleeko minusta lentäjä vai muu spesialisti?
“Sinusta tulee lentäjä.
Ensimmäinen nainen, joka ohjaa avaruussukkulaa.”
Herra presidentti, rouva Clinton ja johtaja Goldin.
En osaa kertoa, kuinka suuri kunnia minulle on olla täällä tänään.
Minulle on tärkeää myös sanoa, etten päässyt tähän asti yksin.
Tämän vuosisadan aikana on ollut paljon naisia,
jotka ovat nousseet taivaalle ennen minua.
Ensimmäiset hurjat temppuilijat,
ilmavoimien naislentäjät toisessa maailmansodassa,
Mercury-naiset 1960-luvun alussa,
jotka kävivät läpi rankat lääketieteelliset kokeet.
Kaikki he ovat olleet roolimallejani ja innoittajiani,
joita ilman en olisi tässä.
Haluan lausua heille erityiskiitoksen.
Mercury 13:n naiset ovat sankareitani.
Välillämme oli side, koska olimme lentäjiä.
Kutsuin heidät laukaisutilaisuuteen.
Kun NASA sai selville, keitä nämä naiset olivat,
heidät poistettiin listaltani ja pantiin VIP-listalle.
Kun Eileen Collins valittiin mukaan,
hän soitti ja kutsui minut laukaisutilaisuuteen.
Siellä oli lehdistötilaisuus,
ja astronautit olivat suuren salin lavalla.
Mikrofoni annettiin Eileenille.
Ihan ensimmäiseksi hän sanoi: “Haluan esitellä Mercury 13:n.”
Hän osoitti naisia ja pyysi heitä nousemaan ylös.
Hän luki kaikkien nimet.
Sitten hän sanoi:
“Ilman Mercury 13:a en olisi tässä tänään.”
Saimme ystävällistä kohtelua. Mukavampaa ei olisi voinut olla.
En ikinä unohda, kun astronautit nousivat taputtamaan meille.
Columbia käynnistetään, ja matka alkaa.
Uusi vaihe naisille ja röntgentähtitieteelle.
TäälläColumbia. Ongelma polttokennossa.
Kuitti, Columbia. Tutkimme asiaa.
Meille oli tärkeää saada tutustua Eileeniin -
ja päästä seuraamaan hänen nousuaan taivaalle.
Ihana ajatella, että hän on ohjaajan penkillä.
Tuo nainen on ohjaajan penkillä.
Tunsimme saaneemme sovituksen, eikä tehtävämme ollut turha.
Me saimme ihmiset ajattelemaan, että naisetkin pystyvät tähän.
Houston, näette tässä todellisen lähtötilanteen,
kun kytkin laukaistaan, ja on hyvin hiljaista.
Kun puhun avaruustutkimuksen tulevaisuudesta,
sanon nykyään aina nuorille näin:
“Kaikki 12 kuukävelijää olivat miehiä.
Sellainen kulttuurimme oli 60-luvulla.
Sinä voit olla ensimmäinen nainen, joka kävelee kuussa,
jos haluat astronautiksi.”
Tämän viestin kerron nuorille.
Ehkä ensimmäinen Mars-kävelijä on nainen.
Meillä on Eileen ja kaikki tytöt.
Monet heistä ovat insinöörejä. Jotkut lentäjiä.
Näin minä sanon nykynuorille:
Opiskele luonnontieteitä ja tekniikkaa. Valmistu insinööriksi.
Mene töihin NASAan.
Mene avaruuteen. Ryhdy lentämään.
Ryhdy lentäjäksi. Ryhdy lennonopettajaksi.
Jos haluat sitä, tee niin. Minä nimittäin rakastan sitä.
PAMELA NEVILLE-SINGTONIA, 1959-2017, RAKKAUDELLA MUISTAEN
Tekstitys: Mirja Muurinen